Regjeringen og kommuneøkonomien
Historisk arkiv
Publisert under: Regjeringen Bondevik II
Utgiver: Kommunal- og regionaldepartementet
Artikkel i KRD-nytt nr. 4 2002 av kommunal- og regionalminister Erna Solberg. Sendt alle landets aviser 07.08.
Tale/innlegg | Dato: 06.09.2002
Regjeringen og kommuneøkonomien
Av kommunal- og regionalminister Erna Solberg
Kommune-Norge er vår viktigste leverandør og produsent av felles velferdsoppgaver. Nesten hver fjerde arbeidstaker i landet er sysselsatt i kommunal sektor. Det er i kommunene vi som innbyggere i all hovedsak møter det offentlige. Til tross for at debatten om kommune-økonomi kan fremstå som tung, kjedelig og teknisk angår den oss alle. Derfor bør debatten engasjere langt flere enn opprørske ordførere og medlemmene av Stortingets kommunalkomite.
Bare svart?
Etter at jeg på vegne av samarbeidsregjeringen la
fram kommuneproposisjonen i mai har det stormet i Kommune-Norge.
Det tegnes et svært dystert bilde og det er knapt grenser for
elendighetsbeskrivelsen. I en situasjon hvor politiske motstandere
både lokalt og nasjonalt forsøker å skape et bilde av at jeg prøver
å kvele kommunene gjennom et stramt økonomisk opplegg for 2003 er
det nødvendig å minne om hva samarbeidsregjeringen faktisk har
gjort for kommunesektoren;
- ved behandlingen av statsbudsjettet for 2002 forbedret samarbeidsregjeringen kommunenes økonomi med ca. 200 millioner kroner i forhold til Stoltenberg-regjeringens forslag
- regjeringen sørget for at kommunene høsten 2002 fikk beholde 3 milliarder kroner i skatteinntekter utover forutsatt
- ved revidert nasjonalbudsjett vedtatt i Stortinget i juni fikk regjeringen tilslutning til en styrking av kommunesektorens inntekter med 900 millioner kroner
- i kommuneproposisjonen for 2003 legger samarbeidsregjeringen opp til en ytterligere vekst i inntektene med 2 – 2 ^2 milliard kroner
Kort oppsummert: Aldri har kommunene hatt større rammer for å løse sine viktige oppgaver enn hva de kommer til å ha i 2003.
Nøkternt og stramt
Til tross for betydelig realvekst i både 2002 og
2003 er jeg den første til å erkjenne at det økonomiske opplegget
allikevel er stramt. Det har jeg ikke forsøkt å bortforklare eller
legge skjul på. Kostnadsvekst knyttet til lønnsoppgjør, pensjon og
befolkningsmessige endringer bidrar sterkt til dette bildet. Som
kommunalminister vil jeg alltid arbeide for å gi kommunene best
mulig rammebetingelser. Det innebærer imidlertid ikke at jeg
frigjør meg fra en økonomisk virkelighet som setter grenser for
hvor store de offentlige utgiftene i sum kan være. Minst av alle er
kommunene tjent med en budsjettpolitikk som bidrar til
renteoppgang. 1% renteøkning gir kommunene 800 millioner mindre til
å løse velferdsoppgaver.
Balanse i kommune-økonomien
Kommunene og regjeringen er enige om at det er en
økonomisk ubalanse i kommunene som over tid må rettes opp. Vi er
neppe helt enige om størrelsen på ubalansen og horisonten for
gjenopprettelse. Men vi er enige om at hovedårsaken til denne
ubalansen er at Stortinget gjennom en årrekke har pålagt kommunene
å løse oppgaver som Stortinget ikke fullt ut har finansiert. Det er
en situasjon som ikke minst burde mane til varsomhet med hensyn til
å vedta nye store og kostbare reformer.
Lokal frihet
En bedring i kommuneøkonomien må løses med flere
virkemidler samtidig. Det er for enkelt å tro at svaret alene er
mer penger. Like viktig er økt handlefrihet, fortsatt forenkling og
modernisering og en helt annen vilje og evne til å løse oppgaver
effektivt og på tvers av tilvante grenser. I tillegg til fortsatt
realvekst vil regjeringens viktigste bidrag være større
handlefrihet lokalt. Jeg er overbevist om at lokalt folkevalgte er
de som best er i stand til å foreta prioriteringer og utvikle et
tjenestetilbud i tråd med innbyggernes behov og forventninger. Vi
må leve med ressursknapphet. Ønskene om innhold og omfang av
offentlige tjenester vil alltid være større en det er rom for å
innfri. Derfor har vi folkevalgte som skal prioritere på vegne av
oss. Ingen har større nærhet til innbyggerne og har bedre kunnskap
om innbyggernes forventinger og behov enn lokalpolitikerne. Derfor
ønsker regjeringen å øke det lokale handlingsrommet gjennom å bygge
ned øremerkede ordninger og redusere og fjerne lover, regler og
forskrifter som detaljregulerer kommunene. Det vil gjøre kommunene
bedre i stand til å få mer velferd ut av hver krone og samtidig
styrke det lokale folkestyre. Dette har vi fulgt opp i
kommuneproposisjonen for 2003. Det er trist å se at Arbeiderpartiet
i opposisjon ikke er med oss i en slik politikk, men går for
løsninger som ytterligere vil bidra til statlig detaljstyring.
Kommunenes ansvar
Jeg erkjenner at mange kommuner over lang tid har
drevet et omfattende moderniserings- og effektiviseringsarbeide.
Her har staten mye å lære. Men når Kommune-Norge nå nærmest
fremstiller det som om det ikke finnes ytterligere potensiale for
forbedringer er det et politisk spill mer enn det er realiteter. Vi
har lagt til rette for bruk av tiltak som bredere og mer
forpliktende interkommunalt samarbeid, mulige
kommunesammenslutninger, konkurranseutsetting, fritt brukervalg og
kommunal stykkprisfinansiering for å frigjøre ressurser til
kommunenes viktigste oppgaver. At noen av politiske grunner
misliker disse tiltakene kan ikke frata meg muligheten til å peke
på hvilke resultater som kan oppnås gjennom nettopp slike tiltak.
1% effektivitetsforbedring i kommunene gir en gevinst på 2
milliarder. 2 milliarder som kan frigjøres til flere og billigere
barnehager, flere undervisningstimer i grunnskolen og en pleie- og
omsorgssektor med mer tid til enkeltmennesket. De fleste med jobb i
privat sektor blir ikke brakt ut av ballanse av et kontinuerlig
krav om effektivitetsforbedringer i størrelsesorden 1-2%. Det er en
del av hverdagen i konkurranseutsatt sektor. Og heldigvis – midt
opp i ordførernes klagesang dukker det stadig opp eksempler på
kommuner hvor modernisering, mer effektiv oppgaveløsning og
krevende politiske prioriteringer har frigjort ressurser til det
folk flest oppfatter som viktigst. Høyrestyrte Kristiansund og
Kristiansand er gode eksempler. Og det finnes mange flere.